2.2.	Estructura econòmica poc diversificada i reduïda dimensió de les empreses

La diversificació empresarial, sectorial i territorial s’ha d’entendre en aquests moments no com una resposta a una situació de crisi del model econòmic territorial del Maresme, sinó més aviat com una necessitat per garantir i incrementar el creixement econòmic comarcal. El Maresme és una comarca amb una estructura productiva diversificada, si bé hi ha tres subsectors d’activitat (la indústria tèxtil, l’hoteleria i la construcció) que concentren un gran nombre de persones ocupades. El cas de la indústria tèxtil és de gran importància, ja que malgrat que aquesta activitat es troba en una situació de  recessió relativa, i d’haver estat objecte de polítiques dinamitzadores i de diversificació, continua tenint un gran pes a l’estructura econòmica de la comarca i d’algunes poblacions com Mataró o Canet de Mar.
L’any 1995, el nombre d’assalariats al subsector tèxtil, cuir i de la confecció a Mataró era de 5.215 treballadors, és a dir, el 64% dels assalariats a la indústria, percentatge que ha anat disminuint els darrers anys, si bé encara continua sent força important. El mateix any hi havia 703 empreses dedicades a aquest subsector, les quals agrupaven el 63% del total d’empreses industrials. L’activitat de Canet de Mar encara està menys diversificada, ja que un 75,2% dels assalariats de la indústria ho estan al tèxtil, el cuir i la confecció. 
El cas del Maresme és paradigmàtic en el sentit d’una especialització a nivell local i diversificació a nivell comarcal. No tat sols hi ha tres àmbits territorials força heterogenis entre sí, sinó que fins hi tot ho són internament. En aquests tres àmbits s’han desenvolupat clusters associats amb la indústria, l’oci, la compra i venda de serveis o la comunicació. Hi ha una relativa interdependència sectorial al sector de la indústria tèxtil, on hi ha una especialització territorial de les diverses activitats associades amb aquesta indústria. La indústria tèxtil al Maresme no és exactament un districte industrial, però a grans trets en comparteix algunes característiques, com la divisió i repartició del treball sobre un mecanisme de interdependència productiva, l’intercanvi entre empreses complementàries d’un mateix sector, o la progressiva acumulació de coneixements i competències tècniques a nivell local. En canvi, hi ha mancances pel que fa a la renovació, al canvi, a la reproducció constant mitjançant la formació i continuada de la capacitat empresarial i organitzativa; i és potser aquesta manca de competitivitat, fruït de la poca inversió i desenvolupament en formació i tecnologia, el que fa que no pugui ser considerat com a districte industrial. 
El subsector tèxtil del gènere de punt i acabats, fa palesa aquesta especialització d’activitats i la gran quantitat de petites i mitjanes empreses. Aquest subsector, els darrers anys ha estat objecte de polítiques i actuacions per tal d’aconseguir dos objectius: per una banda, la seva diversificació cap altres sectors afins; i per altra banda, per fomentar la creació de grans empreses o l’associacionisme empresarial. A partir dels fons estructurals europeus es va financiar la iniciativa RETEX (1992-1999), relativa a regions molt dependents d’aquests sectors. El seu objectiu era assolir la diversificació econòmica de les zones fortament dependents del sector tèxtil i de la confecció, i facilitar l’adaptació de les empreses viables de tots els sectors industrials.
És evident l’efecte positiu de les economies d’escala a l’especialització econòmica, però no s’ha d’oblidar els riscos que la poca diversificació econòmica origina. Al Maresme, la distribució de les empreses per sectors d’activitat dona com a resultat una estructura productiva amb una clara preeminència dels subsectors d’activitat de les indústries tèxtils, l’hoteleria i la construcció. El tercer trimestre de 2002 reflecteix un canvi, fruit d’una evolució, en l’estructura econòmica de la comarca en contrast amb l’any 1996, donant una major rellevància al subsector de la construcció en detriment de la indústria.

Empreses segons sector econòmic. Període 1996 a 2002
	3t 1996	3t 1997	3t 1998	3t 1999	3t 2000	3t 2001	3t 2002	
Agricultura	41	0,4	45	0,4	43	0,4	44	0,4	49	0,4	50	0,4	55	0,4	
Indústria	2.573	24,5	2.569	23,4	2.562	22,4	2.532	22,1	2.541	21,5	2.504	20,7	2.423	19,7	
Construcció	995	9,5	1.152	10,5	1.316	11,5	1.537	13,4	1.704	14,4	1.755	14,5	1.846	15,0	
Serveis	6.900	65,7	7.232	65,8	7.492	65,6	7.349	64,1	7.533	63,7	7.784	64,4	7.979	64,9	
Total	10.509	100,0	10.998	100,0	11.413	100,0	11.462	100,0	11.827	100,0	12.093	100,0	12.303	100,0	
Font: Elaboració propia a partir de les dades de l’Observatori del Mercat laboral del Maresme. 

Tenint en compte el nombre d’assalariats, són les indústries tèxtils les que més població ocupen, en concret el 12,54% del total d’ocupats a la comarca. S’ha de tenir cura amb aquestes dades, ja que també és al sector tèxtil on major nombre d’autònoms i de persones que treballen dins de l’economia submergida. Segons el nombre de contractes per grans sectors d’activitat, la indústria està perdent pes a la comarca del Maresme. Als darrers anys s’observa un descens del percentatge d’ocupació en aquest subsector d’activitat, si bé s’incrementa el nombre de persones ocupades. D’altra banda l’especialització de la indústria del Maresme en el sector tèxtil representa el 38% del PIB respecte a la indústria comarcal. Aquesta especialització és concentra en processos de confecció i acabats, així com a l’entorn del gènere de punt. La diversificació del sector industrial tèxtil ha estat, per una banda, dins del mateix subsector, cap a la prenda exterior, roba per nadons, esportiva i de bany, i d’altra banda, fora del sector industrial tèxtil, ha estat cap al sector serveis (turisme, oci, telemàtica i tercera edat), noves especialitats de la indústria (logística, medi ambient i disseny) i la construcció.
El tèxtil es caracteritza per una estructura empresarial molt atomitzada, que depen sovint d’altres estructures més grans. L’any 1995, a Mataró, el 82,4% de les empreses tèxtils tenien una dimensió inferior als cinc treballadors, i la dimensió mitjana era de 7,4 treballadors per empresa. La flexibilitat productiva s’obté a partir de la subcontractació i la descentralització productiva, la qual cosa comporta dimensions reduïdes de les empreses. De nou, a Mataró, l’any 1995, el 23% de les empreses subcontrataven i el 62% produïen per a tercers. Aquestes dades són sense incloure els autònoms i els treballadors de l’economia informal.
La cooperació entre empreses del sector és molt baixa, així com l’organització de fires i actes de promoció del sector, o l’assistència i presència en fires nacionals i internacionals. Hi ha dos grans associacions empresarials; l’associació d’empresaris tintorers i estampadors de Mataró i comarca (ASETEXMA), i l’associació d’empresaris del Gènere de punt de Mataró i comarca (ASEGEMA); no obstant això, la microempresa no es troba del tot integrada a les associacions.
El sector turístic representa l’11% del PIB del terciari al Maresme i el creixement d’aquest sector ha estat superior a la mitjana catalana. L’hoteleria al seu torn amb un 10,37%, és el segon subsector en nombre d’assalariats a la comarca, seguida de la construcció amb un 10,29%. 
Si bé l’hoteleria ha estat un subsector tradicional a les poblacions de l’Alt Maresme, la construcció ha estat molt més desenvolupada els darrers anys a l’àmbit de Mataró i al Baix Maresme. En aquest sentit, aquest desenvolupament no és previsible que s’aturi en els pròxims anys, si bé canviarà d’àmbit territorial, i començarà a tenir un major protagonisme al Alt Maresme en detriment dels altres dos àmbits territorials, com ja s’observa els darrers anys.
El creixement de la construcció ve condicionat pel fet de que el Maresme ha estat destí de molta població que ha emigrat de l’àmbit de Barcelona cap a comarques, com el Maresme, amb una millor qualitat de vida i millors preus dels habitatges. Al llarg de la darrera dècada, el Maresme ha crescut en 42.000 nous habitants, és a dir, un creixement del 14,3% de la seva població.

Assalariats al Maresme per sectors d’activitat. CNAE-93. Any 2000.
Sector d’activitat	Assalariats	
Indústries tèxtils	10.092	12,54%	
Hoteleria	8.394	10,37%	
Construcció	8.278	10,29%	
Comerç al detall, llevat de comerç de vehicles de motor, motocicletes i ciclomotors; reparació d’efectes personals i estris domèstics	6.943	8,63%	
Activitats sanitàries i veterinàries, serveis socials	6.186	7,69%	
Comerç a l’engròs i intermediaris del comerç, llevat de vehicles de motor i motocicletes	5.054	6,28%	
Resta de sectors	35.572	44,20%	
TOTAL	80.474	100,0%	
Document justificatiu del pla d’acció conjunt del pacte per l’ocupació del Maresme. CCMM, 2001

Respecte a la dimensió de les empreses, no hi ha una relació clara i directa entre major dimensió empresarial i major rendabilitat i productivitat, sinó que la dimensió de les empreses i la seva productivitat està més relacionada amb el subsector d’activitat on es desenvolupa, nínxols de mercat o la inversió en innovació tecnològica. No obstant això, interessa que l’empresa tingui una certa dimensió per tal que la divisó del treball, l’equilibri dels processos productius, els moderns sistemes de distribució comercial, etc. puguin ser utilitzats per l’empresa d’una forma més eficaç.
Les PIMES, que són el tipus d’empresa més representativa del Maresme, són empreses amb una capacitat d’adaptació molt alta mitjançant una organització molt flexible, amb facilitat i rapidesa de comunicació, la qual cosa comporta una major rapidesa a l’hora de prendre decisions i tenir iniciativa, tenen poques barreres jeràrquiques, pocs conflictes laborals i poca morositat degut a un major control i coneixement dels clients. No tot és positiu, però: tenen una organització molt personalista que no segueix uns protocols d’actuació, poca planificació, poca I + D, escassa qualificació personal, escassa financiació i capacitat econòmica i carència de infrastructura a l’exterior. Aquestes característiques fan necessàries un major desenvolupament de xarxes empresarials i locals que donin suport i solució a aquests aspectes negatius associats a les dimensions empresarials. 
Durant els darrers cinc anys les empreses del Maresme han anat creixent quant al nombre de treballadors empleats. El 3er trimestre del 2002 el 75,7% de les empreses del Maresme tenien d’un a cinc treballadors i el 95,4% tenien menys de 26 treballadors. Sense tenir en compte el sector d'activitat, des de 1996 que tenien una mitjana de 5,2 treballadors per empresa s’ha passat a l’any 2000 a tenir una mitjana de 6,5. Per sectors d’activitat, és la indústria qui més treballadors té per empresa; al 1996 tenia una mitjana de 7,9 i l’any 2000 de 9,7. El cas contrari és el sector agrari, que és el que menys treballadors té per empresa, l’any 1996 només tenia una mitjana de 2,7 treballadors i l’any 2000 de 4,4; si bé és el que més ha crescut, un 60%, en els darrers cinc anys.

Empreses i nombre de treballadors assalariats segons sector econòmic. Període 1996 a 2000
	4t T 1996	4t T 1997	4t T 1998	4t T 1999	4t T 2000	
	Empreses	Assalariat	Empreses	Assalariat	Empreses	Assalarias	Empreses	Assalarias	Empreses	Assalarias	
Agricultura	43	117	44	129	43	151	43	178	49	216	
Indústria	2.621	20.649	2.575	21.361	2.582	22.227	2.542	24.217	2.554	24.679	
Construcció	997	3.854	1.167	4.568	1.394	5.879	1.585	7.436	1.743	8.008	
Serveis	6.681	29.383	7.010	32.005	7.275	34.565	6.999	39.898	7.269	42.833	
Total	10.342	54.003	10.796	58.063	11.294	62.822	11.169	71.615	11.615	75.736	
Font: L’Observatori del Mercat laboral del Maresme. Dades socioeconòmiques del període 1996-2000.

Mitjana de treballadors assalariats de les empreses segons sector econòmic. Període 1996 a 2000
	4t T 1996	4t T 1997	4t T 1998	4t T 1999	4t T 2000	
Agricultura	2,7	2,9	3,5	4,1	4,4	
Indústria	7,9	8,3	8,6	9,5	9,7	
Construcció	3,9	3,9	4,2	4,7	4,6	
Serveis	4,4	4,6	4,8	5,7	5,9	
Total	5,2	5,4	5,6	6,4	6,5	
Font: Elaboració propia a partir de les dades de l’Observatori del Mercat laboral del Maresme. Dades socioeconòmiques del període 1996-2000.

A desembre de 2001, la mitjana de treballadors per empresa al Maresme era gairebé el mateix que el 4art trimestre del 2000, de 6,56; aquestes dades contrasten amb la mitjana de 9,23 treballadors per empresa que hi havia a Catalunya, els 9,01 de Terrassa i 7,85 de Mataró, també a desembre de 2001. Això és degut, com ja s’ha esmentat, a l’alt nombre de petites empreses i autònoms que te la comarca.
El grau d’afiliació sindical esta vinculat amb el nombre de treballadors per empresa, a més treballadors major representació sindical a l’empresa. També esta molt relacionat amb els sectors d’activitats desenvolupats al territori i l’empresa, així com el perfil de treballadors (les dones i els joves són els que menys s’afilien) i el grau de conflictivitat. En el cas del Maresme la poca conflictivitat laboral i la seva composició del mercat de treball condiciona significativament, i dóna com a resultat un baix nivell d’afiliació sindical. Si en general el grau d’afiliació sindical i empresarial és baix, al tèxtil encara ho és més, ja que hi ha una gran quantitat de microempreses i d’economia informal que fa difícil l’afiliació sindical, tot i que a vegades aquesta no és necessària gràcies a la bona comunicació entre empresaris i treballadors.
De la mateixa manera, igual que als treballadors els resulta difícil fer un front comú per demandar millores del lloc de treball, els empresaris tampoc tenen una xarxa empresarial forta.
El Maresme té actualment objectius i reptes en certa mesura contraposats. Per una banda, identificar e impulsar noves activitats empresarials, ja que les indústries tradicionals es troben perdent pes a la comarca. Una vegada identificades aquestes noves activitats, s’hauria de donar suport a les empreses per instal.lar-se i crear una xarxa de comunicació empresarial. El repte està en la dificultat de crear una xarxa de microempreses, ja que aquestes noves empreses que s’estan creant cada vegada tenen una relació nombre de treballadors per empresa, més petita. La xarxa d’empreses surt per posicionar les empreses del Maresme amb una major competitivitat.